Obecně o možnostech veřejnosti získat včas informace o zahajovaných správních řízeních či jiných činnostech a procesech, významných pro stav životního prostředí. 

S tímto naše sdružení nemá výrazné problémy. Pouze v jednom případě bylo rozhodováno podle § 10 zákona č. 130/1974 Sb., přičemž se úřad domníval, že nás nemusí přizvat. Byl podán návrh na obnovu řízení. Toto vydané rozhodnutí bylo velmi zvláštní i tím, že bylo nařízeno postavit regulaci řeky, aniž by úřad postupoval podle vodního a stavebního zákona a aniž by proběhla jakákoliv další správní řízení. Správce toku tak stavbu postavil bez výjimek podle § 56 zákona č. 114/1992 Sb., bez závazného stanoviska orgánu ochrany přírody i bez stavebního povolení. Věc šetří ČIŽP, OkÚ hraje mrtvého brouka.  Jednalo se navíc o zásah do území Skalické Morávky, která má být každým dnem vyhlášená NPP. Někteří úředníci si myslí, že občanská sdružení se mohou účastnit pouze řízení, jejichž výsledkem bude rozhodnutí podle zákona č. 114/1992 Sb., tedy nás opomenul tentýž úřad ve vodoprávním řízení. Nevím, kdo je ty bludy učí, ale jsou přesvědčeni, že když se už občanské sdružení účastnilo řízení podle zákona č. 114/1992 Sb. (např. § 4 odst. 2), nemají nárok na účast v řízeních podle vodního nebo stavebního zákona. Už prý měli možnost se prosadit. Tak mi to bylo vysvětleno. Výsledkem je návrh na obnovu řízení a úřad hraje mrtvého brouka. Obnova se nekoná, protože podle mínění úřadu může správní řízení probíhat i několik let, proč by se tedy s přezkumem mělo spěchat. Čekají až vymřeme nebo až zapomeneme.  Myslím, že neinformování sdružení o zahájení správních řízení, není až takovým problémem nedostatečné právní úpravy samotného zákona na ochranu přírody a krajiny, ale problémem je neznalost úředníků a jejich závislost na politické vůli stranických gaunerů ovládaných korupcí na významných postech. Jde o zjevnou snahu vyřadit sdružení ze správního řízení, aby nebyly problémy. Jde spíše o nedostatek existence možnosti chránit svá práva soudní cestou a chybějící zákon, který by ukládal tresty za porušení zákona úředníky (ať už vědomé nebo nevědomé), možnost zjištění těchto porušení (kontrola) a možnost, aby úředník zaplatil soudní výlohy a všechny další náklady v případě, že k soudnímu procesu došlo z důvodu porušení zákona z jeho strany. To asi není možné, tak alespoň povinnost státního orgánu – jeho zaměstnavatele (bez výjimky)  vymáhat škodu, která byla státu způsobena soudním přezkumem nebo tím, že musel věc řešit jiný správní orgán v důsledku nesprávného rozhodnutí  úředníka.  Pokud by např. ČIŽP zjistila porušení zákona ze strany úřadu, což je u nás od r. 1997 asi v jedenácti případech a podílí se na tom stále stejní úředníci OkÚ ve Frýdku – Místku, státu vznikla škoda tím, že úředník z ČIŽP musel případ řešit, čímž byl spotřebován určitý čas a další prostředky (stravné, cestovné atd.). Úředník, který to způsobil by byl povinen tyto náklady uhradit, protože jeho zaměstnavatel by to po něm vymáhal, aby to mohl státu vrátit. Na úhradě by se mohl podílet také jeho přímý nadřízený. Tato povinnost úřadu by byla právem občanů, tedy kdokoliv by se mohl domáhat informace, kolik kdo zaplatil a v případě nespokojenosti se obrátit na soud, aby povinnost úřadu vymohl.        

Obecně o možnostech všech dotčených osob (nejen občanských sdružení)  účastnit se řízení a hájit svá práva.  
Do zákona bych ponechal právo občanských sdružení tak, jak je, takže by byli i nadále plnoprávnými účastníky řízení. Do současné podoby zákona bych přidal následující znění. „Účastníkem řízení je též občanské sdružení, které podalo návrh na zahájení správního řízení ve věcech, při nichž by byly dotčeny zájmy chráněné veřejným právem. Tímto návrhem je zahájeno správní řízení.“  Úřady totiž dosud neuznávají námi prosazovanou zásadu rovnosti mezi účastníky řízení. Dáme podnět k zahájení řízení k odstranění nepovolené stavby přes § 86 zákona č. 114/1992 Sb., protože přes stavební zákon nejsme účastníci řízení. Úřad odepíše, že správní řízení nebylo zahájeno, protože jsme nepodali podnět jako účastníci řízení, protože jsme nesplnili povinnost oznámit účast ve správním řízení do osmi dnů. Nepomáhá ani to, že součástí podnětu je zároveň oznámení o účasti ve správním řízení zahájeném tímto podnětem. 
Co se týká ostatních osob, ponechal bych podněty na zahájení správního řízení a jiné podněty řešit prostřednictvím připravovaného zákona o stížnostech. Ve správních řízeních, které byly zahájeny z podnětu účastníků řízení by byli oprávněni vyjádřit se k podkladu rozhodnutí a navrhovat důkazy a doplnění a měli by právo na výtisk rozhodnutí. Kdo by se vyjádřil do určité doby, která by byla stanovená zákonem, ten by se stal účastníkem řízení. Informace o zahájeném řízení by obdrželi do vlastních rukou vždy ti, kteří o ně požádají podle § 70 odst. 2 zákona č. 114/92 Sb., ostatní by se o řízení mohli dovědět z veřejné vyhlášky, kterou by byl povinen úřad vyvěsit na své úřední desce a na úřední desce obecního úřadu  v místě, do jehož katastru spadá místo, o kterém se rozhoduje. Pokud by to byl hraniční vodní tok, tak oba úřady na obou březích. Pokud by toto nebylo politicky průchodné, nemusel by občan mít postavení účastníka řízení, ale měl by vždy možnost napadnout jakékoliv rozhodnutí u soudu, pokud by bylo rozhodnuto o věci chráněné normou veřejného práva. Informace by mohl získat prostřednictvím současného zákona č. 123/1998 Sb. nebo zákona č. 106/1999 Sb. Je otázka, zda by bylo možné změnit OSŘ v tomto duchu.   
Kromě výše popsaných nástrojů uvnitř úřadů (odpovědnost úředníka za škodu) je nutné, aby měl každý občan právo obrátit se na soud v případě nečinnosti úřadu. Současný podnět k nečinnosti podle § 50 správního řádu by měl být považován za podání, kterým se automaticky zahajuje řízení, v případě, že řízení bylo již zahájeno podáním účastníka řízení, který se domáhá vydání rozhodnutí, byl by podnět pro nečinnost chápán jako žádost o prodloužení lhůty správního řízení na 60 dnů, tedy odvolací orgán by již neměl možnost na 60 dnů lhůtu prodloužit. Pokud by nebylo v této lhůtě rozhodnuto, mohl by se občan nebo účastník řízení obrátit na soud. 
Přezkoumatelné by měly být soudem i akty, které sice nemají charakter rozhodnutí, ale podle nichž někdo jednal protiprávně v domnění, že jednal podle práva. Běžně se u nás stává, že správce toku požádá o vydání závazného stanoviska orgánu ochrany přírody, protože chce zregulovat řeku a OkÚ jako orgán ochrany přírody mu odpoví dopisem, že nedojde k zásahu, kterým by mohl být poškozen vodní tok nebo oslabena jeho ekologicko-stabilizační funkce. Tentýž úřad potom odpoví sdělení, že plánovaná stavba je udržovací prací a tedy správce toku nepotřebuje ani vodoprávní povolení. Přitom se jedná o stavbu novou, byť na místě stavby původní, která byla beze zbytku zničena (případ Ostravice ve Frýdlantě nad Ostravicí). Správce toku tedy jedná jakoby v dobré víře. Když ČIŽP případ došetří, dá podnět úřadu, aby zjednal nápravu. Úřad zjednává nápravu tím, že se snaží dodatečně vydat závazné stanovisko orgánu ochrany přírody a stále tvrdí, že se jedná o udržovací práce. Tyto dopisy úřadu by tedy měly být přezkoumatelné soudem.      
Podání u soudu by mělo mít automaticky odkladný účinek, pokud o to žalobce požádá. Pokud by žalobce spor prohrál, mohl by ten, který byl poškozen odejmutím odkladného účinku požadovat náhradu škody v jiném procesu. 
Soud by měl postupovat podle obdobných zásad, jako odvolací orgán u odvolání, tedy napadené rozhodnutí přezkoumat po právní i věcné stránce. Zjišťoval by tedy, zda byl porušen také např. zákon o ochraně přírody a krajiny. Měl by mít také možnost sám provést dokazování (znalecké posudky atd.). Ten, kdo žaluje, že nebyl respektován veřejný zájem (ať už při nečinnosti apod.) a domáhal by se splnění norem veřejného  práva by nikdy nebyl povinen uhradit náklady řízení, a to ani žalovanému, protože jednal v zájmu veřejnosti. V opačném případě by to mohlo vést ke strachu ze soudních přezkumů. Dalo by se to zaúčtovat do položek nákladů na demokracii. Pouze tehdy, pokud by žalobce požádal o odkladný účinek, nesl by odpovědnost za škodu, která byla žalovanému způsobena tímto odkladem, pokud by žalobce spor prohrál.     
   
Přístup (účastníků, resp. veřejnosti vůbec) k  informacím obsaženým ve správních spisech.
Myslím, že zákony o právu na informace toto řeší dostatečně. Zatím nám bylo upřeno v jednom případě ofotit si projekt stavby, což jsme využili jako porušení procesních práv ve správním řízení. OkÚ tvrdil, že projekt je chráněn autorským právem. Dobře jim tak, aspoň nám dali do rukou zbraň.  

Možnosti účastníků  využívat  zákonem zaručených procesních práv (resp. popis často  užívaných úředních obstrukcí, případně nedostatků právní úpravy)
Myslím, že obvyklé obstrukce jsem zčásti popsal. V r. 1999 se úřad snažil vyřadit nás ze správních řízení proto, protože jsme podali oznámení o účasti v řízení v pondělí, když v sobotu byl poslední den lhůty. Úřad tvrdil, že některé pošty mají v sobotu dopoledne otevřeno, takže jsme měli možnost podání podat poslední den lhůty. Všechna tato rozhodnutí (bylo jich asi pět) úřadu na základě odvolání odvolací orgán zrušil. V poslední době se úřad snaží zúžit nám možnost vyjádřit se k podkladům pro rozhodnutí. Například pošle dopis, že nás vyzývá, abychom se v určitý den dostavili na úřad a uplatnili právo vyjádřit se k podkladu rozhodnutí. Když se nedostavíme, pokládá to za naše rozhodnutí nevyužít toto právo. I v případě, že bychom se dostavili, nejme schopni nahlédnout do spisu a na místě se vyjádřit. To dá rozum. Někteří účastníci zásilku na hnědou doručenku převzali až v den, kdy se měli dostavit.  Jindy zase ponechá na nahlédnutí do spisu pouze dva úřední dny a omezí termín pro vyjádření do druhého z těchto úředních dnů. Přitom rozhodne ve lhůtě až čtyř měsíců. 
Možná by pomohlo, kdyby bylo zákonem stanovena lhůta (nejlépe 15 dnů od doručení oznámení o kompletností podkladů pro rozhodnutí), ve které jsou na úřadě v pracovní době podklady pro rozhodnutí přístupné účastníkům řízení a lhůta alespoň osmi dnů pro vyjádření k těmto podkladům. Odpadl by spor o tom, zda úřad dal účastníku řízení možnost vyjádřit se k podkladům pro rozhodnutí. Lhůta 30 dní pro vydání rozhodnutí by mohla být v takových případech automaticky prodloužena. 

Ústní jednání jako možnost širší veřejné kontroly postupu úřadů.
Představuji si to tak, že úřad by měl povinnost projednat s občanem na jeho požádání jakékoliv rozhodnutí nebo jiný akt (dopis) vydaný ve věci dotýkající zájmů chráněných normou veřejného práva a věc mu vysvětlit. Na požádání občana by byl povinen sepsat o tomto jednání protokol, ve kterém by úřad objasnil právní otázky projednávané věci a zdůvodnil své stanovisko. Pokud by měl občan pocit, že úřad nejednal správně, měl by právo požádat soud o vyjádření k aplikaci práva úřadem. Pokud by obdržel stanovisko soudu, že úřad pochybil, měl by právo domáhat se u úřadu nápravy protizákonnosti. Stanovisko soudu by bylo pro úřad závazné. Nečinnost úřadu by byla přezkoumatelná soudem.  Co se týká ještě té nečinnosti u soudu, soud by měl mít právo uložit úřadu lhůtu, ve které je povinen rozhodnout, pokud by nebyla tato lhůty respektována, byl by soud oprávněn rozhodnout ve věci sám  a  náklady řízení dát úřadu k úhradě.  

Postavení veřejnosti v řízeních, vedených tzv. dotčenými orgány státní správy.
Měla by platit stejná zásada jako v ostatních řízeních. Nemělo by tedy být rozlišováno, zda se jedná o řízení dotčeného orgánu nebo ne. I toto rozhodnutí dotčeného orgánu  by mělo být přezkoumatelné soudem, neběží-li v době vydání rozhodnutí zároveň řízení ve věci, pro kterou bylo rozhodnutí dotčeného orgánu vydáno. 
V praxi to totiž zase chodí tak, že orgán ochrany přírody vede řízení podle § 4 odst. 2 zákona č. 114/1992 Sb. Vydá rozhodnutí. Pokud občanské sdružení rozhodnutí napadne odvoláním, vyčká např. vodohospodářský orgán, jak toto odvolání dopadne. Pokud je zamítnuto, vyčká, zda je proti rozhodnutí odvolacího orgánu podána žaloba. Pokud je žaloba podána, zahájí vodohospodářský orgán vodoprávní řízení, ale jeho zahájení oznámit účastníku řízení, který podal žalobu. Když se to žalobce doví stáhne žalobu, případně obdrží usnesení soudu, že je rozhodnutí nepřezkoumatelné. V tom vodohospodářský orgán dohodne se správcem toku, aby dal žádost na zastavení řízení. Žádostí poté vodohospodářský orgán vyhoví, protože s tím souhlasí všichni účastníci řízení a žalobce, který by to mohl znemožnit, není ani účastníkem řízení.   Je to optimální návod, jak vyšachovat občanské sdružení a zabránit mu možnosti soudního přezkumu. Původně napadené rozhodnutí tak dále platí a stavba je postavena podle něj.   

Možnosti  veřejnosti dovolat se soudního přezkumu rozhodnutí  správních úřadů (resp. jejich činnosti vůbec) 
Myslím, že jsem to už popsal výše.