stručné shrnutí odpovědí na dotazník — části týkající se
„Prosazování“ v právu životního prostředí

	Za nejdůležitější/nejvážnější problémy při prosazování práva životního prostředí (formou ukládání pokut, omezení či zastavení činnosti, bezprostředního zásahu příslušného orgánu — tedy v současnosti existujícími formami) jsou považovány
— nechuť politiků na všech úrovních respektovat zákon o ochraně přírody a krajiny (a jejich časté přímé ovlivňování orgánů státní správy);
— orgány ochrany přírody jsou pasivní a výše uvedené nástroje (prosazování) většinou nevyužívají. Schází zde účinné nástroje použitelné proti nečinnému úřadu;
— možnosti sankcionovat porušení zákonů nejsou dostatečně využívány, zejména na úrovni nižších stupňů orgánů státní správy; v případech ukládání pokud ze strany ČIŽP a OkÚ jsou voleny většinou varianty minimálních pokut „aby se neřeklo“ a to ještě zejména při podání podnětu, kdy podavatel čeká na výsledek;
— neochota odvolacích orgánů potvrdit pokutu a hledání zcestných výkladů zákona, které jeho realizaci znemožňují;
— úředníci hledají překážky pro případné udělení pokuty

	Pasivita příslušných orgánů je podle názoru NNO naprosto běžná v případech, kdy by přitom tyto orgány měly aktivně vystoupit na obranu životního prostředí. Přitom se nejedná jen o výše uvedenou pasivitu — velmi často dochází k vydávání souhlasných stanovisek v rozporu se zákony, či dochází k obcházení právních předpisů, v prospěch poškozovatele.
	Tato nefunkčnost je způsobena 
— neochotou úřadů a úředníků vstupovat do konfliktních situací
— politickým nátlakem — přímým ovlivňováním orgánů státní správy samosprávou kvůli podpoře podnikatelských zájmů a zkorumpovanými politiky
— nízkou odbornou kvalitou úředníků

	Výše uvedené je do značné míry umožněno tím, že se ve výše uvedených formách „prosazování“ jedná o vztah pouze mezi orgánem ochrany životního prostředí a osobou, která na životní prostředí nějak působí — která ho poškozuje (v tomto názoru se shodly všechny došlé odpovědi) A to (Burda): „Přesto, že se jedná o veřejném zájmu, tedy minimálně o právem chráněných zájmech občanských sdružení zabývajících se ochranou přírody a krajiny, účast ve správních řízeních při udělování pokuty není přiznávána. Je pravdou, že výše pokuty do budoucna může ovlivnit jednání toho, kdo ji obdržel, což má potažmo vliv na naše právem chráněné zájmy.“

	Logicky vyplývajícím řešením je, zvýšení kontroly veřejnosti nad činností státních orgánů (které tu ostatně jsou právě od toho, aby hájily veřejný zájem — obecný zájem veřejnosti). Toto je realizovatelné zejména tím, že v zákoně bude upravena:
— možnost zahájení řízení o uložení sankce za poškození životního prostředí na návrh kohokoli s tím, že navrhovatel by měl postavení účastníka řízení (právo účasti v řízení by měla celá „dotčená veřejnost“);
— možnost navrhnout odebrání oprávnění autorizované osobě (soudní znalec, posudkář…) a účastnit se tohoto řízení;
— Zřízení veřejně přístupného rejstříku sankcí uložených za poškozování životního prostředí (tímto by bylo dosaženo významného výchovného efektu);
— Možnost přímo postihovat za škody způsobené na životním prostředí kromě právnických osob i jejich výkonné vedení (management) bez nutnosti prokazování přímého zavinění (s možností zbavit se odpovědnosti jednoznačným  prokázáním  odpovědnosti  konkrétního podřízeného  pracovníka (pracovníků) – v tom případě  uplatnění sankce vůči těmto pracovníkům (v podstatě presumpce viny vedení společnosti);
— Možnost uložit zákaz výkonu určitého povolání (vedení společnosti s určitým předmětem činnosti) lidem, kteří v dané oblasti vícekrát porušili zákon;

	Řízení vedená za účelem prosazení práva by měla být vedena (prosazování by měly zajišťovat) orgány státu na různých úrovních (podle typu případu) s tím, že:
— lidé přímo dotčení ve svých právech (věcných i týkajících se životních podmínek) a občanská sdružení, jejichž cílem je ochrana životního prostředí by měli mít možnost účastnit se všech správních řízení, které se dané věci týkají; tito by měli mít právo na informování o zahajovaných řízeních 
— ostatní veřejnost by měla mít právo na informace a právo vyjádřit svůj názor

co se týče uvedeného vymezení příslušných orgánů, padnul ještě další názor:
Kousal: řízení by měly vést orgány státu, obcí a krajů (v přenesené působnosti?) — tedy ne jen státní orgány;
— tato varianta má ale podstatné úskalí neboť státní správa (nejčastěji ta vykonávaná v přenesené působnosti) snadno podléhá nátlaku samosprávy (Molek: je zneužívána pravomoc ze strany obcí a měst v duchu výše zmíněné vazby státní správy a samosprávy. Tento nešvar se začíná jevit i na úrovni krajů.) — tzn. bylo by třeba výraznější oddělení výkonu přenesené působnosti od samosprávy anebo by stačila jen důsledná kontrola veřejnosti?

	Pro řízení vedená za účelem prosazení práva (vůči přestupcům/poškozovatelům) platí to, co je dále uvedeno pro prosazení zákonnosti při samotném vedení řízení a zákonnosti výsledku řízení (rozhodnutí).

Zákonnost vedení správních řízeních

	Úředníci často při vedení řízení porušují zákony (velmi často nezahájí správní řízení či „předvádějí/konají“ nečinnost přesto, že k vedení řízení či činnosti jsou ze zákona povinni, odmítají přiznání účastníka řízení občanskému sdružení, nezákonně vylučují účastníka z řízení, neumožnění seznámit se všemi podklady pro rozhodnutí (utajení či odmítnutí dokumentů ze spisu), nedoručování důležitých písemností, nezabývání se argumenty účastníků (nedostatečné odůvodnění rozhodnutí), neinformování o zahájeném řízení).
	Dále úřady velmi často v řízení, které není „prosazováním práva“ (ale jen vydáváním souhlasu, povolujícího rozhodnutí atd.) samy porušují zákon tím, že souhlas či povolující rozhodnutí protizákonně vydají, je logickým požadavkem 
Kousal: Možnost účasti veřejnosti v mnohem větším množství druhů správních řízení. Možnost veřejnosti podat žalobu ve veřejném zájmu proti kterémukoliv rozhodnutí.
Zavedení pro veřejnost účinných nástrojů proti nečinnosti úřadů.

	Možnou obranou proti nezákonnému vedení řízení by bylo, aby účastníci řízení mohli navrhnout uložení „pořádkové pokuty“ či třeba určitého pracovněprávního postihu úředníkům vedoucím řízení — rozhodoval by odvolací orgán /tedy třeba tribunál podle návrhu kodexu (bylo by pak nutno danému úředníkovi odebrat spis z důvodu podjatosti vůči tomu, kdo mu navrhnul uložení sankce?) 
	Další variantou (postihující i způsobené důsledky) je změna trestního zákona (rozšíření skutkové podstaty zneužití pravomoci veřejného činitele i na případy, kdy pracovník příslušného orgánu úmyslně či z nedbalosti neposkytne ochranu právu na příznivé životní prostředí)
Burda: Navrhuji, aby do opatření (nových nástrojů prosazování) byla zahrnuta odpovědnost úředníka za škody způsobené na životním prostředí v důsledku vadného rozhodnutí a aby tato škoda musela být úředníkem uhrazena povinně ze zákona ve stanoveném termínu, nikoliv podle rozhodnutí zaměstnavatele. Maximální výše by měla být stanovena podle zákoníku práce při odpovědnosti za škodu způsobenou zaměstnancem zaměstnavateli. Vymáhání tohoto postihu by mělo být kontrolovatelné veřejností a nečinnost zaměstnavatele – úřadu by měla být napadnutelná žalobou u soudu.

Žaloba ve veřejném zájmu

	Dalším, naléhavě požadovaným nástrojem pro zvýšení zákonnosti v oblasti ochrany životního prostředí by bylo zavedení „žaloby ve veřejném zájmu” — a to v plném přezkumu aby obsáhla jak nezákonný postup orgánů tak i následné věcné nezákonnosti v jejich činnosti. S tím, že právo ji podat by měly mít:
— všechny fyzické a právnické osoby (v tom se shodují všechny odpovědi)
další čtyři subjekty by měly mít aktivní legitimaci dokonce s uplatněním zásady oficiality (Burda: s povinností tuto žalobu podat není-li náprava zjednána v určitém termínu. Důvodem je ochrana ústavou deklarované zákonnosti):
— nejvyšší státní zástupce
— veřejný ochránce práv
— vedoucí ústředních státních orgánů (ve své působnosti)
— obce (ve věcech týkajících se jejich území)
a nakonec (Kousal):
— orgány jiného státu v případě, kdy zhoršení životního prostředí se výrazně projeví nebo může výrazně negativně projevit na území toho státu (např. ohledně atomové elektrárny)

V souvislosti s tím by byl vhodný (Pelcl) „alespoň pokus o vymezení veřejného zájmu, nebo částečné uznání precedentů pro jeho vymezení. Obojí by při současném stavu legislativního procesu a mizérii mezi českými soudci však mohlo způsobit zásadní problém.“