Kodex-připomínky k 5/2002

Ke kapitole VII: 
K bodu 2.4:
e) místně příslušná jednotka nevládní organizace, jež se příslušnému úřadu přihlásila jako účastník řízení do 8 dnů po zveřejnění žádosti o povolení.
Pokud bude toto znění, budou sdružení čelit obstrukcím úřadů, které budou tvrdit např. to, že určité sdružení nemá v tom místě žádnou jednotku nebo že není místně příslušná. Některá sdružení nemají jednotky, ale tvoří je jen jedna organizační složka, kterou je samotné sdružení. Úřad by např. mohl argumentovat tím, že nějaké sdružení nemá žádné organizační jednotky a tvoří je jen základní organizace, tedy nesplňuje požadavek zákona. Vím, že se to většině bude zdát absurdní, ale máme své zkušenosti. Bylo by vhodné, aby příslušný odstavec zněl jen takto:
„e) nevládní organizace nebo její místně příslušná jednotka, jež se příslušnému úřadu přihlásila jako účastník řízení do 8 dnů po zveřejnění žádosti o povolení.“
Tato jednoduchá úprava textu by zúžila prostor pro obstrukce. 
Dále doporučuji, aby účastníkem řízení byla kterákoliv osoba, která podáním upozorní správní orgán na možnou ekologickou újmu. 
K bodu 2.9:
Dozor nad dodržováním podmínek povolení vykonává Česká inspekce životního prostředí a orgány, které povolení vydaly. Za podmínek stanovených tímto zákonem mohou povolení změnit nebo odejmout. Zjistí-li takové porušování podmínek povolení, které může způsobit závažné škody na životním prostředí nebo zdraví člověka, mohou činnosti, jichž se povolení týká, pozastavit na dobu potřebnou ke zjednání nápravy.
Pokud není definováno, co se rozumí „závažnou škodou“, činí takový text dané ustanovení nevykonatelným. Nikdo nepoužije oprávnění podle daného ustanovení, aniž by měl jistotu, že si odvolací orgán nebude vykládat závažnou škodu odchylně. Proto navrhuji upravit tuto větu takto: 
„Zjistí-li porušování podmínek povolení, které může způsobit poškození životního prostředí nebo zdraví člověka, mohou činnosti, jichž se povolení týká, pozastavit na dobu potřebnou ke zjednání nápravy“.

Ke kapitole VIII:
Bod 5.3.3 Pokud příslušný orgán dojde k názoru, že skutečně došlo k ekologické újmě, zahájí řízení podle zvláštního zákona. Toto řízení lze zahájit nejpozději do tří let od okamžiku, kdy se příslušný orgán o vzniku újmy dozvěděl, nejpozději do deseti let od jejího vzniku. Není-li možné počátek vzniku újmy nepochybně určit, pak se uvedená desetiletá lhůta počítá od okamžiku, kdy se orgán o vzniku újmy dozvěděl. Jestliže újma trvá, považuje se za okamžik jejího vzniku okamžik ukončení závadného stavu.
Ze zkušeností vím, že pokud bude zahájení řízení spočívat na libovůli úřadu, k odstranění následku nedojde. Úřad jednoduše k takovému názoru nedojde. Domnívám se, že by bylo žádoucí, aby k tomuto názoru musel úřad dospět ve správním řízení, což je logické i z toho důvodu, že úřad by měl zjistit přesně a úplně skutečný stav věci a k tomu správní řízení slouží. Toto řízení by bylo zahájeno buď z vlastního podnětu nebo z podnětu kohokoliv, který by na možnou újmu úřad upozornil podáním. Ten, kdo by učinil podání by mohl být  automaticky účastníkem řízení, protože by tím prokázal zájem na věci. 
Následující body 5.3.4 a 5.3.5 by potom byly bezpředmětné a bylo by je možné vypustit.
 
Ke správním tribunálům:
Bude-li komisař volen zastupitelstvem kraje, bude to politická figurka a jeho nezávislost bude neudržitelná. Domnívám se, že by měl být jmenován na základě výběrového řízení, nad kterým by měla být umožněna kontrola veřejnosti formou účasti ve výběrové komisi. Zástupce veřejnosti by měl mít právo „veta“.   

K bodu 14.5
Řízení by nemělo být zpoplatněno. Není pro to žádný důvod a zbytečně je tím ztížen přístup ke spravedlnosti. Jedná se o věc veřejnou, nikoliv soukromou, tedy proč by měl navrhovatel platit za to, že prosazuje veřejný zájem? Veřejný zájem by měl hájit stát pod kontrolou občanů, tak proč by měl občan platit za jeden z nástrojů, který ke kontrole povinností státu používá? To nemá logiku. Pokud by hájil svůj soukromý zájem, bylo by zpoplatnění zdůvodnitelné, ale v daném případě ne.  V důvodové zprávě se ale píše, že: „Z pohledu účastníků se nepředpokládá ani hrazení správních poplatků za podání návrhu (obdobně jako se neplatí poplatek za odvolání proti správnímu rozhodnutí), jednak se nepředpokládá obligatorní zastoupení advokátem“. Vidím v tom rozpor mezi samotným návrhem a důvodovou zprávou. 

K bodu IX, 26:
„To neplatí, spojuje-li zvláštní právní předpis s nečinností správního orgánu fikci, že bylo vydáno rozhodnutí o určitém obsahu nebo jiný právní důsledek.“ V takovém případě by nebylo možné přezkoumat např. situaci, kdy má být stavba provedena na základě stavebního povolení a správní orgán ji nechá postavit na základě ohlášení tím, že na ohlášení stavitele nereaguje nebo mu napíše dopis, že nemá proti stavbě námitek. Dá se tak obejít každé stavební řízení o povolení stavby. Otázkou je, zda by nebylo možné považovat za nečinnost to, kdy stavební úřad označí stavbu za stavbu, kterou lze provést na ohlášení, ačkoliv stavba svým rozsahem stavbě na ohlášení neodpovídá. Byl by tak překročen zákon, neboť stavební úřad by měl vést řízení, kterému se vyhne. Aby se vyloučily tyto možnosti obcházení zákona, navrhuji zvážit, zda by tato věta nemohla být vypuštěna. Nic by se nestalo, protože tribunál má možnost zamítnout návrh, postupoval-li správní orgán podle zákona.  

K XIV, 10.4
Navrhuji doplnit písm. j)
„j) plní úkoly správce všech toků ve své územní působnosti. Výkonem této správy mohou pověřit odborné organizace.“
V praxi se často dostává do konfliktu Správa CHKO a správci toků, kteří stále odmítají respektovat požadavky zákona. Úředníci SCHKO byli donuceni vybavit se takovou odborností, aby byli schopni odborně čelit správcům toků. Když už mají odborníky, nic nebrání tomu, aby jim byla správa toků svěřena. Tam, kde by současní správci toku plnili požadavky SCHKO, není důvod, aby je SCHKO nepověřila touto správou. Zabránilo by se také alespoň v chráněných územích kontraproduktivním investicím, kdy na jedné straně správce toků investuje z prostředků MZe do  nekonečných oprav a rekonstrukcí staveb, které jsou starými ekologickými zátěžemi a na straně druhé se SCHKO snaží  tyto zátěže odstraňovat z prostředků určených na revitalizace z prostředků MŽP. Tento „ČR Absurdistán“ by byl odstraněn.

K bodu XV,4 b):
Mezi povinnosti bych zařadil také tuto povinnost:
„zajistit nepřetržité sledování imisí a depozic v pomocí sítě měřících stanic rozmístěných v místech s nejvyššími hodnotami před zastavěným územím ve směru od zdroje znečištění a umožňující nepřetržité sledování orgánu ochrany ovzduší.“ 
V současnosti je totiž problém, že stát nemá peníze (alespoň to tvrdí úředníci) na nepřetržité sledování a provoz sítě měřících stanic a když už někde nějaká ta stanice je v provozu, je umístěna za zastavěnou oblastí ve směru od zdroje znečištění, nejlépe v lese. A tak zatímco v zastavěné oblasti je dohlednost cca 500 m při nepříznivých podmínkách v důsledku kouře z komínů (např. Ostrava – Radvanice, zimní měsíce), výsledky z měřící stanice umístěné na kopci za posledními domy obce ukazují hodnoty, že by zde podnikavý občan zřídil léčebnu pro plícní choroby. Myslím, že ten kdo znečišťuje, ten musí také zaplatit sledování znečištění a důsledky, které z toho plynou.   
 
K XVIII, 1:
Navrhuji doplnit pojem řečiště:  
„Řečiště – území, ve kterém dochází při povodních k pohybu dnových splavenin mezi horními protějšími hranami erozních nebo upravených břehů. U vodních toků s řečištěm se řečiště považuje za koryto vodního toku.“  
U přirozených štěrkonosných toků totiž dochází k tomu, že koryto toku se překládá až o několik set metrů. Tvoří se různá ramena a podle velikosti povodní se obnažuje různě široké štěrkové pole. Při velkých povodních je stržena veškerá vegetace  v řečišti a vznikají rozsáhlá štěrkoviště, která opět pozvolna zarůstají až může vzniknout les. Toto přirozené chování štěrkonosných toků je považováno za devastační, protože jsou devastovány lesní porosty, které vyrostly v řečišti a je vyvíjen tlak na zregulování těchto toků tak, aby se nemohly „stěhovat“ a vytvářet tak „škody“ na lesních pozemcích.      

K XVIII, 5.2
Navrhuji vypustit vetu „Cíle a omezení stanovené v plánech oblastí povodí jsou veřejným zájmem“. Pro tuto větu není opodstatnění. Za veřejné zájmy by mělo být považováno to, co je předmětem ochrany normami veřejného práva. Může dojít ke zneužití této věty v případě, kdy se podaří některé zájmové skupině prosadit nějaká opatření, která naopak budou v rozporu se zájmy chráněnými právními předpisy. Pokud je určité opatření v souladu s právními předpisy a vede k naplnění jeho účelu, potom je automaticky veřejným zájmem a nemusí to být ani v zákoně napsáno. Pokud není, nemůže být veřejným zájmem a žádný právní předpis mu nemůže přiřknout postavení veřejného zájmu. 

K 6.2 „Ke zřizování, změně, odstraňování vodních děl je třeba povolení orgánu ochrany životního prostředí jako speciálního stavebního úřadu.“ Navrhuji doplnit také „k rekonstrukcím, opravám a udržovacím pracím“. Oprava nebo rekonstrukce vodních děl by měla být podle současné legislativy prováděna na základě stavebního povolení. V praxi jsou ale všechny tyto stavby prováděny na základě ohlášení jako „udržovací práce“, i když už původní stavba fyzicky vůbec neexistuje. Staví se tedy v rámci udržovacích prací zcela nová stavba. Většinou je tato stavba velmi podobná té původní, která byla vodou zničena. Vznikla tak povodňová škoda přímo na vodním díle, jejíž příčina se vůbec nezjišťuje a stavba se znovu připraví k další škodě v budoucnu. Staví se tak pořád dokola to, co bylo již víckrát zničeno. Navíc tyto stavby již nejsou v souladu s dnešní úrovni poznání a právními předpisy. Jsou-li prováděny na ohlášení, nelze proti takovým stavbám vznášet námitky a vést správce toku k odstranění příčin povodňových škod. 

K 12.5:
„V aktivní zóně je zakázáno těžit nerosty a zeminy způsobem zhoršujícím odtoků povrchových vod a provádět terénní úpravy zhoršující odtok povrchových vod.“ Navrhuji doplnit tuto větu o: „bez povolení orgánu ochrany životního prostředí“ Není totiž definováno, co je míněno zhoršením odtoku. Pokud by tím bylo myšleno zpomalení odtoku, znamenalo by to, že by nebylo možné zvyšovat retenční schopnost krajiny v záplavových územích ani tam, kde je to žádoucí pro utlumení povodňové vlny.
K XIX, 2.2:
•	„činit nezbytná opatření k zamezení eroze pozemků,“ Navrhuji doplnit „pokud není projevem přirozeného geomorfologického vývoje odpovídajícímu přirozeným podmínkách daného území“ Přirozeným projevem vodních toků je vodní eroze břehů i dna. Tato eroze je nutná k zachování rovnováhy mezi množstvím a zrnitostí splavenin na jedné straně a kinetickou energií na straně druhé. Pokud bychom bránili přirozené erozi vodních toků jen proto, abychom chránili půdu, ochránili bychom třeba metr čtvereční půdy při vynaložení vysokých investic a za cenu poškození toku. To není smyslem tohoto zákona.    
K XXII:
„Stanoviště druhu - prostředí rostlinného nebo živočišného druhu určené souborem živých i neživých činitelů, v němž druh, jeho populace a jedinci žijí v kterékoliv fázi svého biologického cyklu“.  Navrhuji doplnit definici za slovo „cyklu“ takto: „nebo ve kterém mají vhodné podmínky pro život a území se nachází v jejich zoogeografickém areálu.“  U vodních toků se stává, že veškeré druhy živočichů jsou otráveny a tok je mrtvý. Pro správce toku by to byl impuls zahájit stavby zcela devastující tok, protože v toku by nebyly žádná stanoviště, tedy by nebylo co a koho chránit. S touto argumentací se setkáváme velmi často i u orgánu státní správy. Např. v toku Ostravice žije mihule potoční, vranka pruhoploutvá, obecná, střevle potoční, rak říční. Správce toku bez jakýchkoliv povolení začal regulovat tok a samozřejmě tím zničil vše živé v upraveném úseku na několik desítek dní. ČIŽP nemůže dát pokutu, protože už v toku v daném úseku nic nežije, tedy správce toku nezasahoval do biotopu zvláště chráněných druhů a nenarušil jejich stanoviště. Taková je praxe (případ Ostravice ve Frýdlantě nad Ostravicí). Taktéž nevhodné úpravy, zejména znemožněná migrace u hrazení bystřin činí tyto toky téměř neoživené (kromě vysazeného pstruha). Není tedy důvod pro ochranu těchto toků, nemůže být narušena ekologicko-stabilizační funkce vodního toku, protože už žádná není. Tak zní stanovisko např. OkÚ Frýdek – Místek. Pokud by definice stanoviště byla doplněna tak, jak je výše uvedeno, bylo by lhostejné, zda někdo právě tato stanoviště zničil.

K „Obecná ochrana přírody“, bodu 2.2:
„K zásahům, které by mohly ohrozit existenci VKP, je nezbytný předchozí povolení příslušného orgánu ochrany životního prostředí“. Nešťastná definice. Už dnes obcházejí správní orgány řízení podle § 4 odst. 2 zákona č. 114/1992 Sb. tím, že napíší dopis, že není nutné závazné stanovisko, protože nemůže být oslabena ekologicko-stabilizační funkce VKP. Taková definice poveden k tomu, že když nebude orgán chtít takové povolení vydávat, tak prostě napíše, že zásah nemůže ohrozit VKP. Povolení by tedy mělo být vydáváno obecně ke všem zásahům do VKP, protože teprve ve správním řízení se prokáže, zda bude ohrožen nebo ne.